– Mikor és miért döntött úgy, hogy megpályázza az igazgatói posztot?
– Barátok, kollégák, színházszerető ismerősök és a család biztatására pár hónapja született meg bennem a gondolat.
– Miért pont Vidákovics Szlávennel és Gulyás Dénessel kezdte el a jövőtervezést?
– Szláven jó barátom, egyértelmű volt, hogy vele vágok bele ebbe a feladatba. S itt jegyzem meg, újragondoljuk a Pécsi Nyári Színházzal a kapcsolatot, szeretném, ha ismét évről évre közös produkciók születnének, mert ez elmaradt az utóbbi években.
– Az operajátékkal vannak új elvárásai?
– A pályázatunkban igen erős az ifjúságnevelési program, s ebben a zenés műfaj bevezetése a körükbe igen nagy szerepet kap. Gulyás Dénes pedig világhírű előadóművész, elismert szakember, maradéktalanul megbízom az elképzeléseiben.
– Prózában mi újat kapnak a fiatalok?
– Felkértünk egy közismert ifjúságnevelési szakembert, Alapi Tóth Zoltánt, akivel az eddigiektől eltérő mentalitással képzeljük el a jövőben a színháznevelést. Összességében jó színházat szeretnénk csinálni jó emberekkel. A közönségnek, a városi értelmiségnek és minden réteget szeretnénk megszólítani. A korábbinál kevesebb előadásban gondolkozunk, emiatt pedig még fontosabb lesz a minőség.
– Az utóbbi években főként komédiákban láthattuk. Eszerint a szórakoztató darabok lesznek túlsúlyban?
– Harminc éve vagyok a pályán, s többször felterjesztettek drámai alakításokban a Színikritikusok Díjára. Mostanában valóban inkább vidám karakterek találtak meg, ám nem ezen múlik a műsorválasztás, nyitott vagyok az úgynevezett művészszínházra is. Ennek első állomásaként Dosztojevszkijtől a Bűn és bűnhődés bemutatóját tervezem, melyet Szász János világhírű filmrendező állítana színpadra. A felkérést illetően a virtuális kézfogás már megtörtént. A nyilvános pályázatomban egyébként megtalálható az is, hogy milyen rendezőkkel képzelem el a közös munkát.
– Kell személycserékre készülni?
– Mindenkit örömmel itt tartunk az eddigi csapatból, ha szívesen dolgozik velünk. Nincsenek „takarítási” elképzeléseink, sem olyan ismerőseink, akiknek helyet kellene teremteni. Egy jó hangulatú ötéves ciklussal számolunk.
– Fog még játszani a színpadon?
– Igen, ha időm és energiám engedi. Például régi vágyam egy drámai szerep. De hogy mikor mit és hányszor, az a jövő zenéje, mert igazgatóként az lesz elsősorban a feladatom, hogy a társulatot minél jobb helyzetbe hozzam.
– Rázga Miklós marad a társulatnál?
– Nem beszéltünk még erről, s nem tudom, mik a tervei.
– Van olyan színjáték, amit nagyon szeretne már látni a Pécsi Nemzetiben?
– Természetesen, több ilyet is beleírtam a pályázatba. Például nagyon kedvelem Pintér Béla és Társulata előadásait. Támogatta a pályázatomat is, s megbeszéltük, szívesen adja a darabjait, melyekből az egyiket a második évadban szeretném bemutatni, pécsi színészekkel. Továbbá megkeresünk kortárs pécsi írókat, mert örömmel mutatnánk be új színművüket, s bizonyosan előveszünk majd Pécsett még nem játszott Martin McDonnagh színjátékát is. De minden korosztálynak tervezünk érdekességeket, a fiataloknak például a Valahol Európában musicalt a következő évad első bemutatójaként. A célunk a műfaji sokszínűség, a tőlünk telhető legmagasabb szakmai színvonalon.