– Csaknem ötmilliárdot nem lehetett könnyű elővarázsolni a cilinderből. Hogyan csinálták?
– Sajnos nincs varázspálcám, nem is ment egyik napról a másikra. Amikor szinte napra pontosan tíz esztendővel ezelőtt a pécsiek bizalmából polgármester lettem, a város a csőd szélén állt. Csaknem negyvenmilliárd forint volt az adósság, a szó szoros értelmében pénzügyi válsághelyzet volt. Akkor úgy tűnt, akár húsz évre is szükség lehet az egyensúly eléréséhez. Csakhogy volt még egy nagy gond. A költségvetésben évről évre tátongott egy 4,5 milliárdos lyuk. Ezt az elődeim úgy oldották meg, hogy kölcsönt vettek fel, amiből végül kikerekedett a már említett negyvenmilliárdos tartozás.
– 2014-ben azonban az Orbán-kormány kiegyenlítette az önkormányzatok adósságát. Mi volt az oka, hogy ismét gyűlni kezdtek a tartozások?
– Az előző ciklus lényegében arról szólt, hogy az évi 4,5 milliárdos hiányt levittük 2,5 milliárdra. 2015-ben és 2016-ban viszont ennél egyszerűen már nem tudtunk lejjebb menni, így keletkezett a nagyjából hatmilliárdos újabb tartozás. A kormány érthető módon nem volt hajlandó ismét grátisz segíteni, csak kölcsönt adni, persze az így érkezett támogatásnak is óriási jelentősége volt, sőt.
– Sőt? Ez alatt mit ért?
– Aki valamilyen módon felelősséget vállalt az önkormányzat gazdálkodásában, annak világossá vált, hogyha nem lesz gyökeres változás, nem lesz eredmény és csak újratermelődik a hiány, az adósság.
– Az elhatározás szép, de mi történt a gyakorlatban?
– Miután megérkezett az államtól a pénz, s elkezdtük kifizetni a számlákat, egyesével megvizsgáltuk azokat. Igen, akkor már itt voltak a Magyar Államkincstár szakemberei is, akiknek az érkezésének én kimondottan örültem, s nagy segítségünkre is voltak. Nekünk is kiváló szakembereink vannak, de akik kívülről érkeznek, azt is észreveszik, amit mi nem. Szóval sok számla kapcsán azt mondták, hogy a jövőben ilyeneket ne. Emlékszem arra is, hogy egy nap ültem az irodámban, a számlák ellenjegyzését végeztem, s azt láttam, hogy az előttem lévő utalványok kétharmada esetében olyasmiért fizetünk, ami nem kötelező önkormányzati feladat. Ezeket szinte teljes egészében megszüntettük. Miképp azt a gyakorlatot is, hogy a költségvetésbe olyan tételeket is betervezünk, például sokmilliárdos ingatlanértékesítést, amiről tudjuk, hogy úgysem teljesül. A mostani eredményhez kellett például az is, hogy megemeljük a parkolási díjat, s az is, hogy több pénz folyjon be a helyi adókból, mindezek együtt vezettek a sikerhez.
– Az ellenzék részéről elhangzanak olyan állítások, hogy mindez csak játék a számokkal, azaz hogy nem is valós a megtakarítás.
– Képtelenség, amit mondanak. Független könyvvizsgáló is ellenőrzi a gazdálkodásunkat s persze a kincstár emberei is.
– Mire fordítják a többletet?
– Az összeg szabadon felhasználható, a júniusi közgyűlésre készítjük el a javaslatainkat. Azt is megtehetjük, hogy nem nyúlunk hozzá, így azt akár a következő testület is megörökölheti. Azt szerettem volna, hogy a következő ciklust ne azzal kelljen kezdenie a közgyűlésnek, hogy a hiány befoltozásával foglalkozzon, s ez sikerült is, amire büszke vagyok. A rendszerváltás óta nem fordult elő, hogy a pécsi önkormányzat ekkora többlettel zárjon egy gazdasági évet.
– Fenntartható ez? Jövőre is gyarapodhat a kassza?
– Ha ekkora összeggel minden évben nem is, de fél, egymilliárdos plusszal igen. Erre garanciát jelentenek azok a foglalkoztatók, akik idén kezdik meg a termelést Pécsett. Persze a gyeplőn csak egy egész picit szabad lazítani, továbbra is szükség van a takarékos gazdálkodásra.
– A ciklus végéhez közeledve megkerülhetetlen a kérdés, eldöntötte már, indul-e ismét a polgármesteri posztért?
– Igen, meghoztam a döntést. A Fidesz elnöksége azonban a megyei jogú városok esetében azt kérte, várjuk meg az uniós választásokat, s csak azt követően kerüljön nyilvánosságra a jelöltek személye. Így ebben az ügyben most a pécsiek megértő türelmét kérem.